Kerrotaanpa uudestaan vanha tarina,
niin nähdään, miten hyvin tunnette sen.
Olipa kerran -
kaksi kuningaskuntaa, joilla oli huonot välit.
Heidän välisensä epäsopu oli niin suuri,
että sanottiin vain suuren sankarin -
tai kauhean konnan saavan heidät yhteen.
Toisessa kuningaskunnassa asui meidän kaltaistamme väkeä,
jota hallitsi turhamainen ja ahne kuningas.
He olivat jatkuvasti tyytymättömiä -
ja kadehtivat naapuriensa vaurautta ja kauneutta.
Sillä toisessa kuningaskunnassa, Moorsissa,
asui jos jonkinlaisia outoja ja ihmeellisiä olentoja.
He eivät tarvinneet kuningasta tai kuningatarta,
vaan luottivat toisiinsa.
Moorsissa, kalliolla olevassa suuressa puussa -
eli yksi henkiolento.
Hän saattoi näyttää tytöltä,
mutta ei ollut ihan kuka vain.
Hän oli haltijatar.
Noin.
Ja hänen nimensä -
oli Pahatar.
Huomenta, herra Kantarelli.
Sievä lakki!
Ei. Älä tee sitä.
Ohi meni!
- Huomenta. - Huomenta.
Hyvää työtä, tytöt.
Mitä täällä hälistään?
Rajavartijat havaitsi...
Miksi sinä saat kertoa? Minä kerron!
Minä haluan kertoa!
Meillä on säännöt, Liihoke. Minä kerron nyt, sinä seuraavaksi.
Ei, sinä kerroit viimeksi,
joten minä kerron nyt ja Ohdake seuraavaksi.
Minkä asian?
Hyvä on.
Kiitos.
Pahatar, rajavartijat...
Rajavartijat löysivät ihmisvarkaan jalokivilammelta.
Anteeksi.
Hänellä on aina niin kiire suurine siipineen.
Ihmisiä täällä? Toivon, ettei se enteile taas sotaa.
En minä pelkää.
Enkä ole koskaan nähnyt ihmistä läheltä.
Tule esille!
En. Ne surmaavat minut.
Ja ne näyttävät ihan kamalilta.
Tuo on epäkohteliasta.
Älä kuuntele häntä, Balthazar. Olet oikein komea.
Varastaminen on väärin,
mutta ei sen vuoksi ketään tapeta.
Tule esille.
Tule esille heti paikalla.
Oletko täysikasvuinen?
En.
Hän taitaa olla pelkkä poika.
Ja sinä olet pelkkä tyttö.
Luullakseni.
Kuka olet?
Nimeni on Stefanus.
Kuka sinä olet?
Pahatar.
Aivan.
Sinun pitää antaa se takaisin.
Mikä?
Jos olisin tiennyt, että heität sen pois, olisin pitänyt sen.
En heittänyt sitä pois.
Palautin sen kotiinsa ja saman teen sinulle.
Joku päivä asun tuolla.
Linnassa.
Missä asut nyt?
Ladossa.
Vanhempasi siis ovat viljelijöitä?
Vanhempani ovat kuolleet.
Niin minunkin.
Näemme uudestaan.
Sinun ei pitäisi palata tänne.
Se ei ole turvallista.
Jos päätän niin -
ja palaan, oletko sinä täällä?
Ehkä.
- Mitä nyt? - Sormuksesi.
Rauta polttaa haltijoita.
Anteeksi.
Pidän siivistäsi.
Pahatar mietti, kuinka Stefanus heitti pois sormuksensa,
vaikka hänellä oli kaikkea niin vähän,
jotta heidän kätensä voisivat taas koskettaa,
ja se liikutti häntä.
Näin nuori varas, joka halusi varastaa jalokiven...
Pahatar!
... oli varastanut jotain paljon arvokkaampaa.
Pahatar?
Pahatar!
Kas, kuka palasikaan -
niin monen viikon jälkeen.
Ajattelin, että se on riskin arvoista.
Miten sinä pidät hauskaa?
Kumma kyllä Stefanuksesta ja Pahattaresta tuli ystävät.
Hetken näytti siltä, että heidän kohdallaan -
vanha viha ihmisten ja haltijoiden välillä oli unohdettu.
Kuten usein käy, ystävyydestä tuli jotain muuta.
Stefanuksen täyttäessä kuusitoista -
hän antoi Pahattarelle lahjan.
Hän sanoi sen olevan tosirakkauden suudelma.
Mutta ei se ollutkaan.
Mutta Stefanuksen kunnianhimo vei häntä pois Pahattaren luota -
ja kohti ihmisten kuningaskunnan houkutuksia.
Ja koska Pahatar oli haltijoista vahvin,
hänestä tuli Moorsin suojelija.
Pahatar kuljeskeli usein yksin -
ja mietti joskus, missä Stefanus mahtoi olla,
sillä ihmisten kateus ja ahneus olivat hänelle tuntemattomia.
Mutta hän tulisi tuntemaan ne.
Sillä ihmiskuningas oli kuullut Moorsin kasvavasta voimasta -
ja päätti kukistaa sen.
Sotilaat, seis!
Siellä se on,
mystinen Moors, jonne kukaan ei tohdi mennä,
koska pelkää siellä olevia taikahahmoja.
Murskatkaamme ne!
Älkää edetkö pidemmälle!
Kuningas -
ei ota käskyjä vastaan siivekkäältä keijukaiselta.
Sinä et ole minun kuninkaani.
- Tuokaa minulle hänen päänsä. - Pataljoona!
Eteenpäin!
Nouskaa ja seiskää rinnallani!
Pysykää rivissä!
Ne ovat pimeyden olentoja!
Hyökätkää!
Sinä!
Kuninkaan puolesta!
Moorsia ette saa!
Ette nyt ettekä koskaan!
Sinä...
Kun nousin valtaistuimelle,
lupasin kansalle,
että joku päivä valtaamme -
Moorsin ja sen aarteet.
Kukin teistä -
vannoi uskollisuutta minulle ja sille tehtävälle.
Majesteetti.
Kukistettu taistelussa.
Senkö jätän perinnöksi?
Te odotatte minun kuolevan.
Se tapahtuu kohta. Mutta mitä sen jälkeen?
Valitsen seuraajan,
joka saa valtaistuimen ja tyttäreni.
Kuka joukostanne -
on sen arvoinen?
Tappakaa se siipiniekka.
Se, joka kostaa puolestani,
perii kuoltuani kruunun.
Pahatar.
Pahatar!
Millaista on elämä ihmisten kanssa?
Tulin varoittamaan sinua.
He aikovat tappaa sinut.
Kuningas Henryä ei pitele mikään.
Luota minuun.
He juttelivat kaikenlaista,
ja vuodet häipyivät unholaan.
Pahatar antoi Stefanukselle anteeksi hullutukset ja kunnianhimon,
ja kaikki oli niin kuin ennenkin.
Janottaako sinua?
Pahatar?
Mikä se on?
Olen kostanut puolestanne, ylhäisyys.
Onko hänet kukistettu?
Hyvin tehty, poikani.
Teit sen, mitä muut eivät uskaltaneet.
Tulet saamaan palkinnon.
Teen parhaani ollakseni arvoisenne seuraaja,
majesteetti.
Sainpas sinut!
- Senkin linnunilkimys! - Mieheksi.
Se on...
Se on demoni!
Mihin hävitit kauneuteni?
Olisiko ollut parempi kuolla?
En ole varma.
Lakkaa valittamasta.
Pelastin henkesi.
Suo anteeksi.
Mikä on nimesi?
Diaval.
Koska pelastit henkeni, palvelen sinua.
Mitä vain tarvitset.
Siivet.
Sinun on oltava minun siipeni.
Esittelen teille sukunsa ensimmäisen,
hänen kuninkaallisen korkeutensa kuningas Stefanuksen.
Hän teki tämän minulle tullakseen kuninkaaksi.
Mitä nyt, valtiatar?
Hänen siipensä!
Tyttö tuli!
Tyttö tuli! Tyttö tuli!
No?
En nähnyt mitään.
Mutta sinne tuli...
Mitä?
Lapsi.
Kuningas Stefanus ja kuningatar saivat lapsen.
Siellä pidetään kastajaiset.
Kuulemma komeat juhlat.
Komeat juhlat vauvan vuoksi.
Aivan mainiota.
Kastajaisiin tuli kaikenlaista väkeä,
jopa kolme haltijaa, jotka halusivat edistää hyvää tahtoa.
Katsokaa, siellä se vauva on!
Pidän vauvoista!
Keskittykää nyt! En käske toista kertaa.
Tervehdys, majesteetti.
Olen Tatar, Moorsin haltijakansaa.
Ja minä Liihoke, teidän kuninkuutenne.
Ja minä olen Ohdake, teidän korkeellisuutenne.
He toivat lahjoja tyttärellemme.
Eikä ihan mitä tahansa, sillä me olemme taikahahmoja.
Ja tulemme toimeen lasten kanssa.
Hyvä on.
Suloinen Aurora, toivon sinulle -
kauneuden lahjaa.
Minä toivon, ettet koskaan olisi surullinen,
vaan iloinen kaikki elämäsi päivät.
Suloinen lapsi,
minä toivon, että löydät...
- Pahatar! - Pahatar!
Kas, kas.
Onpa täällä koolla hohdokas joukko.
Kuninkaallisia, ylhäisiä, aatelisia ja...
Kuinka hurmaavaa.
Jopa rahvas.
Pakko myöntää,
että olin kovin onneton, kun en saanut kutsua.
Et ole tervetullut tänne.
Voi sentään.
Onpa nolo tilanne.
Eikö se loukkaa sinua?
Ei toki.
Todistan hyväntahtoisuuteni -
antamalla lapselle lahjan.
Ei. Emme halua lahjaasi.
Pysy kaukana prinsessasta!
Niin, pysy kaukana!
Kuunnelkaa tarkasti.
Prinsessasta tulee jalo ja kaunis,
kaikkien rakastama.
Se on ihana lahja.
Älä tee sitä.
Mutta...
Ennen kuin aurinko laskee hänen 16-vuotispäivänään,
hän pistää sormensa rukin värttinään -
ja nukahtaa kuoleman kaltaiseen uneen,
josta hän ei ole koskaan heräävä.
Pahatar, älä tee sitä. Minä pyydän.
Pidän siitä, kun pyydät.
Tee se uudestaan.
Minä pyydän sinua.
Hyvä on.
Prinsessa voi herätä kuolonunestaan,
mutta vain -
tosirakkauden suudelmaan.
Tämä kirous on voimassa iäti!
Mikään mahti maailmassa ei voi sitä muuttaa.
Kuningas Stefanus komensi miehensä -
takavarikoimaan kaikki rukit kuningaskunnasta.
Rukinpyöriä rikottiin ja poltettiin, ettei niitä voisi käyttää,
ja heitettiin linnan syvimpään tyrmään.
Kertomatta kenellekään hän antoi lapsen -
haltijattarien huomaan,
ja he pitäisivät hänet piilossa 16 vuotta ja yhden päivän.
Stefanus sulkeutui linnan muurien sisään,
kun hänen sotilaansa lähtivät etsimään Pahatarta.
Mutta hän teki omat muurinsa,
ettei Moors enää koskaan joutuisi kärsimään -
yhdenkään ihmisen vuoksi.
Ja hän nautti kirouksensa tuomasta murheesta.
Haltijattaret alkoivat -
kasvattaa Auroraa pienessä metsämökissä.
Ei. Onko se tämä?
Ihan kauhea.
Älkää nyt.
Tarvitsemme pienemmän...
Vauvan.
Tai suuremmat kehot.
Ei, vaan tarvitsemme kunnon valeasun.
Mitä tarkoitat?
Meidän on sulauduttava joukkoon.
Oltava tarpeeksi suuria hoitamaan häntä.
Tulkaa tänne, hyvät rouvat.
Valmiina. Yksi, kaksi, kolme, kasva!
Sehän kävi näpsäkästi. Oikein hyvä.
Nyt kukaan ei ihmettele.
Emme ole enää haltijattaria.
Olemme kolme maalaisnaista ja orpolapsi metsässä.
- Kyllä. - Ei sitten lennellä enää.
- Eikö? - Ei. Eikä käytetä taikaa.
- Ei taikaa? - Kuulitte kyllä.
Keskellä ei mitään.
Kukaan ei löydä meitä täältä.
Siinähän sinä olet. Miksi olet aina piilossa?
No niin. Sillä lailla.
Niin ruma, että melkein sääliksi käy.
Vihaan sinua. Riiviö.
Haltijattaret eivät olleet tehtäviensä tasalla.
Miksi se itkee?
Sillä taitaa olla nälkä.
Antakaa sitten ruokaa.
Siinä.
Ole hyvä.
Se kuolee nälkään tuon kolmikon käsissä.
Kutittaa.
- Mitä? - Sinä huijaat.
Minä näin!
- Aloitamme alusta. - Miten vain.
Ahne, turpea vuohi!
"Turpea vuohi".
Lopeta se.
En minä tee mitään.
Joku tekee.
En minä.
Pilailette kustannuksellani, enkä siedä...
Lopettakaa!
Mitä...
Ei!
Tämä on teidän syytänne.
Älä nyt. Tämä on hauskaa.
Päivät kuluivat, ja Stefanus kävi synkemmäksi -
harhojen ja koston jäytäessä häntä.
- Polttakaa se poroksi. - Kyllä, herra.
Tulta!
Irti!
Juoskaa!
Mikä pettymys.
Muuria ei voi polttaa. Se on voittamaton.
Mikään ei ole voittamaton.
Ei muuri. Ei Pahatar. Eikä edes hänen kirouksensa.
Kutsu sepät tänne.
Sinä!
Katso.
Pikku riiviö putoaa kohta jyrkänteeltä.
Mitä?
Hei.
Mene pois.
Mene.
Mene pois.
En pidä lapsista.
Ylös, ylös.
Alahan laputtaa. Mene, mene.
Kuten Pahatar oli sanonut,
Aurorasta kasvoi jalo ja kaunis.
Nätti lintu.
Kaukana mahtavasta palatsista, jota hän ei muistanut.
Vuodenajat vaihtuivat, ja kukkaset kasvoivat.
Ja niin kasvoi hänkin.
Hei.
Noin.
Ole hyvä.
Hän ihmetteli maailmaa ympärillään -
ja sitä, mitä oli piikkimuurin toisella puolen.
Utelias pikku riiviö.
Mutta hän ei ollut ainoa, joka halusi päästä läpi.
Katso.
- Onko se hän? Pahatar? - En tiedä.
Tuo heidät luokseni.
Ei, mikä lie maalaistyttö.
Ihan rauhassa.
Se on hän!
Kuinka saatoit tehdä noin?
Lupasit tehdä, mitä tarvitsen.
Mutta en koirana.
Susi se oli, ei koira.
Sama juttu.
Ne ovat likaisia, ilkeitä ja metsästävät lintuja.
Hyvä on. Seuraavalla kerralla teen sinusta madon.
Olen ilomielin mato. Mitä vain, mutta en likainen...
Näinköhän...
Tiedän, että olet siellä.
Älä pelkää.
En minä pelkää.
Tule sitten esille.
Sitten sinä pelkäät.
En.
Tiedän, kuka olet.
Niinkö?
Olet haltijakummini.
Mitä?
Haltijakummi.
Olet varjellut minua koko elämäni.
Olen tiennyt aina, että olet lähellä.
Mistä?
Varjostasi. Se on seurannut minua pienestä pitäen.
Minne meninkin, varjosi oli mukanani.
Muistan sinut.
Nätti lintu.
Tässä on Diaval.
Hei, Aurora.
Olen tuntenut sinut pikkuisesta asti.
Kuvittelin kaiken juuri tällaiseksi.
Täällä on niin kaunista. Halusin aina tulla...
Hyvää yötä, riiviö.
Pilkkaat minua.
Tiedän, mitä teet.
Tiedän tarkalleen.
Herra?
Kuningatar pyytää luokseen.
Mene pois.
Hän ei voi hyvin.
Hoitajat pelkäävät, ettei hän elä yön yli.
Etkö näe, että me keskustelemme?
Kun kirous epäonnistuu, Pahatar tulee luokseni.
Ja silloin minä olen valmis.
Ne ovat kauniita.
Peruutan kirouksen.
Se rauetkoon.
Peruutan kirouksen.
Se rauetkoon.
Peruutan kiroukseni!
Se rauetkoon!
Peruutan kiroukseni!
Se rauetkoon!
Tämä kirous on voimassa iäti.
Mikään mahti maailmassa ei voi sitä muuttaa.
Onko haltijaväellä siivet?
Useimmilla.
Miksei sinulla ole?
Kaikki muut haltijat lentävät.
Oli minullakin siivet. Ne varastettiin minulta.
Siinä kaikki siitä aiheesta.
Minkä väriset ne olivat?
Olivatko ne isot?
Niin isot, että laahasivat maata, kun kävelin.
Ja ne olivat vahvat.
Kantoivat minut pilvien yläpuolelle ja vastatuuleen.
Eivätkä ne pettäneet kertaakaan.
Saatoin luottaa niihin.
Hän tulee. Hän tulee.
Missä työntekijät ovat?
Vuoteissaan, majesteetti.
Hoida heidät töihin välittömästi.
He ovat uupuneita, ylhäisyys.
Mutta he jatkavat heti aamunkoitteessa.
Haluan heidät töihin nyt.
On aamuyö.
Niin.
On aamuyö.
Joten herätä heidät.
Ylhäisyys?
Herätä heidät, tulkoot takaisin töihin nyt.
Meiltä loppuu aika. Ala mennä.
Aurora?
Tule tänne.
Istu.
Minulla on asiaa.
Mitä?
Tässä maailmassa on pahuutta,
jolta en voi suojella sinua.
Olen kohta kuudentoista, kummitäti.
Osaan huolehtia itsestäni.
Ymmärrän.
- Mutta se ei ollut asiani. - Minulla on suunnitelma.
Kun olen vanhempi,
aion asua täällä Moorsissa kanssasi.
Voimme pitää huolta toisistamme.
Ei sinun tarvitse odottaa, että olet vanhempi.
Voisit asua täällä nyt.
Sitten teen sen.
Nukun puussa ja syön marjoja sekä mustia pähkinöitä.
Ja kaikki haltijat ovat ystäviäni.
Olen onnellinen täällä lopun elämääni.
Kerron tädeilleni heti huomenna.
Huomiseen.
Olen niin innoissani!
Tädit, olen kohta kuudentoista.
Tarvitsen oman elämän.
Ei. Rakastan teitä kovasti,
mutta on aika hyvästellä.
Olette olleet kilttejä minulle,
paitsi kerran, kun syötitte minulle vahingossa hämähäkkejä.
Tervehdys.
Anteeksi, jos häiritsen,
mutta olen matkalla kuningas Stefanuksen linnaan -
ja eksyin pahemman kerran.
Voitko auttaa minua?
Anteeksi. Syy oli minun. Ryntäsin liian...
Suo anteeksi.
Tuolla päin.
Se linna.
Mikä on nimesi?
Philip.
Hei, Philip.
Entä sinun?
Aurora.
Hei, Aurora.
Oli hauska tavata.
Pyydän vielä anteeksi, että olen tällainen kömpelys.
Saat anteeksi.
Hyvä.
Paras lähteä sitten.
Näkemiin.
Palaatko tätä kautta?
Mikään ei voi estää minua.
Nähdään sitten pian.
Hyvin pian.
- Näkemiin, Philip. - Näkemiin, tältä kertaa.
Lopeta tuo.
No?
Tuo poika on vastaus.
- Ei, Diaval. - Kyllä.
Tosirakkauden suudelma, muistatko? Se voi murtaa taian.
Tosirakkauden suudelma?
Etkö vielä tajunnut?
Käytin sitä kirouksessa, koska sellaista ei ole.
Sinä ehkä tunnet niin,
mutta entä Aurora?
Tuo poika voi olla hänen ainoa toivonsa.
Se on hänen kohtalonsa.
Anna mennä.
Muuta minut miksi haluat.
Linnuksi, madoksi.
En välitä enää.
Ihanaa, että lähdemme huomenna.
Emme lähde huomenna.
Huomenna Aurora täyttää 16.
Ja Stefanus käski tuomaan hänet sen jälkeisenä päivänä.
Ei, vaan syntymäpäivänä.
Ei. Sen jälkeisenä päivänä.
- Syntymäpäivänä. - Jälkeen.
- Syntymäpäivänä. - Jälkeen, jälkeen.
Lopettakaa.
Mitä?
Kuinka saatoit?
Minulla on teille asiaa.
Mikä nyt, kultaseni?
Kurjaa, että minun on kerrottava tämä,
mutta täytän huomenna 16.
Niin.
Lähden pois kotoa.
Kuulehan, nuori nainen.
En uhrannut 16 vuotta tässä surkeassa loukossa -
näiden tolvanoiden kanssa...
Että voisit pilata kaiken viimeisenä päivänä.
Palautamme sinut isällesi ja...
Isälleni?
Sanoitte vanhempieni kuolleen.
Tule tänne ja käy istumaan.
Haltijakummi!
Tässä olen.
Koska ajattelit kertoa minulle kirouksesta?
Onko se totta?
On.
Tätini sanoivat, että se oli paha haltija.
En muista nimeä.
He sanoivat,
että se oli...
Pahatar.
Oletko se sinä?
Oletko sinä Pahatar?
Ei.
Älä koske minuun.
Sinä olet se pahuus.
Sinä!
Etsi se poika.
Kaikki kynnelle kykenevät miehet itäsiipeen.
Vartijat pois portilta. Hän saa kävellä suoraan sisälle.
Anteeksi häiriö, majesteetti.
Löysimme tämän veijarin portilta.
Väittää olevansa prinsessa.
Isä.
Minä tässä, Aurora.
Olet äitisi näköinen.
He toivat sinut päivää liian aikaisin.
Minähän sanoin niille kolmelle ääliölle.
Lukitse hänet huoneeseensa.
Mene.
Valmista miehet. Pahatar on tulossa.
Ihanaa olla taas pieni.
Katsokaa jalkojani.
Ihanat pikku jalat!
Keskittykää. Meidän on löydettävä Aurora.
Tai kuningas listii meidät.
Aurora.
Odota!
Prinsessa?
Etsin tyttöä.
Niinpä tietenkin.
Tarvitsen hevosen.
... kuoleman kaltaiseen uneen.
Aurora.
Vauhtia, Diaval.
Aurora.
Nopeammin, Diaval!
Hän pistää sormensa rukin värttinään -
ja nukahtaa kuoleman kaltaiseen uneen.
Ei mikään mahti maailmassa...
Kuoleman kaltaiseen uneen.
Se tapahtui.
Vartijat ovat poissa. Hän odottaa sinua tuolla.
Jos menemme sisälle, emme palaa elävinä.
Älä sitten tule. Ei tämä ole sinun taistelusi.
Paljon kiitoksia.
"Tarvitsen sinua, Diaval. En pysty tähän ilman sinua."
Kuulen, mitä sanot.
Katsokaa häntä.
Katsokaa, mitä teitte.
Hän vain nukkuu.
Vain nukkuu. Niinkö?
Hän vain nukkuu.
Hän vain nukkuu ikuisesti!
- Entä se suudelma? - Niin. Tosirakkauden suudelma.
Tosirakkautta ei ole.
Se on hänen ainoa mahdollisuutensa, majesteetti.
Valtiatar.
Mitä me teemme?
Emmehän me voi luovuttaa? No niin, tytöt.
Emme tiedä, mistä aloittaa.
Ei tosirakkauksia puista putoile.
Anteeksi.
Nolottaa sanoa, mutta en tiedä, missä olen.
Kuningas Stefanuksen linnassa.
Täällä minun piti ollakin.
Outoa, etten muista matkasta mitään.
Miksi tulit?
Isäni lähetti minut tapaamaan kuningasta.
Kuka isäsi on?
Ulsteadin kuningas John.
Prinssi!
Aurora.
Poika tuntee hänet.
Miksi hän nukkuu?
Hänet on lumottu.
Eikö hän olekin kaunis?
Kaunein näkemäni tyttö.
Tekeekö mielesi suudella häntä?
Kovasti.
Anna mennä.
Se ei tunnu oikealta.
Tuskin tunnen häntä. Tapasimme kerran.
Entä rakkaus ensi silmäyksellä?
Suutele häntä.
Anna mennä.
Sanoitteko, että lumottu?
Suutele!
Et tehnyt sitä kunnolla.
Sen pitää olla tosirakkauden suudelma.
Olin varma, että se on hän.
- Mitä te teette? - Jatkamme etsimistä.
Minähän sanoin.
En pyydä anteeksi,
koska tekoni on anteeksiantamaton.
Olin hukkunut -
vihaan ja kostoon.
Suloinen Aurora,
veit sen, mitä sydämestäni oli jäljellä.
Ja nyt menetin sinut ikipäiviksi.
Sinulle ei tapahdu mitään pahaa, niin kauan kuin elän.
Ei kulu päivääkään, ettenkö kaipaisi hymyäsi.
Hei, kummitäti.
Hei, riiviö.
Se on tosirakkautta.
Hän on täällä, herra.
Palaammeko nyt Moorsiin?
Jos niin haluat.
Saimme hänet.
- Lopettakaa! - Pois sieltä!
Ei.
Lohikäärmeeksi.
Toiselle puolen.
Juokse, Aurora!
Perääntykää! Pitäkää kiinni!
Vetäkää vasemmalle. Vetäkää!
Pitäkää paikkanne!
Varokaa. Pitäkää paikkanne.
- Kiristäkää! - Nitistäkää se!
Riittää.
Miltä se tuntuu?
Olla haltijaolento vailla siipiä -
maailmassa, jonne ei kuulu?
Tappakaa hänet!
Ampukaa!
Ampukaa hänet!
Tähdätkää!
Se on ohi.
Pahatar hajotti piikkiseinät -
ja riisui kruununsa.
Hän kutsui Auroran katsomaan, millainen Moors oli ollut -
kauan sitten, kun Pahatar oli lapsi -
ja hänen sydämensä oli valoisa.
Sillä nyt se oli sitä taas.
Mutta ei siinä vielä kaikki.
Siellä hän on. Joutukaa. He odottavat.
Odottakaa minua.
Me annamme tämän kruunun pikku Auroralle,
jolle uhrasimme parhaat vuotemme...
Antaa olla.
Kuningaskuntamme ovat yhtä.
Teillä on kuningatar.
Eli tarina ei mennyt ihan niin, kuin teille on kerrottu.
Ja minun pitäisi tietää,
sillä juuri minua kutsuttiin nimellä prinsessa Ruusunen.
Eikä minun kuningaskuntaani yhdistänyt sankari eikä konna,
niin kuin legendassa oli ennustettu,
vaan yksi, joka oli sekä sankari että konna.
Ja hänen nimensä oli Pahatar.
MALEFICENT - PAHATAR